För cirka 65 miljoner år sedan slog en stor asteroid ner på jorden.
Så mycket sten, damm och aska slungades ut i atmosfären -
- att himlen förmörkades och klimatet förändrades under en lång tid.
Dinosaurierna och många växtarter dog ut.
Andra arter gynnades.
De som bäst kunde anpassa sig efter det nya klimatet: däggdjuren.
De hade stått i dinosauriernas skugga sedan mesozoikum.
Nu kunde de fort breda ut sig i olika habitat och vidareutvecklas.
20 DAGAR FÖRE NEDSLAGET
Även Homo sapiens härstammar från denna grupp.
Den här, vår yngsta tidsålder, fortgår än i dag.
Den kallas för kenozoikum och det betyder "nytt liv".
- Vad ser du? - Ingenting.
- Varför inte? - För att du lyser mig i ansiktet.
Jo, för att solen lyser på oss och asteroiden Horus...
Kom hit, Susanne. Du är Horus, okej?
Horus är täckt av ett en meter tjockt lager koldamm.
Svartare än det svartaste som finns på vår planet.
Det var därför Horus upptäcktes så sent.
Vi såg den inte. Vad gör vi med Horus?
- Atombomber. - Precis!
För att ge mamma framdrivningen hon behöver -
- för att försvinna och susa förbi oss och försvinna i fjärran.
- Jag måste låsa här nu. - Naturligtvis. - Kom.
Och om det inte fungerar?
- Vadå? - Det med raketerna.
Det kommer att fungera. Var inte rädd, det fungerar.
Ja...
EIGHT DAYS
Vad gör ni här?
Gräm dig inte.
Ditt äktenskap är inte det första som förvandlats till aska.
Det var trevligt att ni kom hit.
En fin överraskning.
- Vad är det? - Du är annorlunda på något vis.
Det är skadeglädjen -
- över att den här skitvärlden äntligen går under.
Nej. Du är lycklig.
- Och skjortan är ostruken. - Det funkar, det med.
Om jag sa att det kanske finns en chans för oss att rädda oss -
- skulle du följa med oss då?
Nej.
Jag stannar här tills ridån går ner.
Herr Strehlke, är ni tillbaka?
Chefen! Titta, jag tog med de tre kvinnorna som du ville.
Det här är Desi, Moni och Miri.
En blondin, en mörk och en rödhårig. Desi är även sjuksköterska.
- Om något händer i bunkern... - Och han, då?
- Är han också sjuksyster? - Nej, det är min kusin René.
- Vad sa jag om honom? - René hjälpte mig.
Jag är inte så bra med kvinnor. Jag tänkte...
Sluta tänka!
Jag sa att om du drog hit någon mer, så skulle du åka ut.
Och de andra, då? Till och med snuten får vara med!
Ja, alla får vara med. Alla! Det är jag som bestämmer!
Och nu finns det en plats kvar.
- I så fall är den min. - Jag skiter i vilket.
Ni avgör själva. Ni kan slåss om det.
Ja! Ni kan göra upp med knytnävarna.
Vinnaren får flytta in i bunkern, förloraren får tyvärr stanna utanför.
- Klaus... - Sätt i gång!
- Elvis! Elvis! - Elvis!
Elvis!
Bort med tassarna!
Släpp, sa jag!
Det räcker, Elvis! Det räcker. Sluta nu.
Jösses! Vilken kämparanda.
Och vad har vi lärt oss, Elvis?
Din kusin skiter fullständigt i dig.
Försvinn, din jävla råtta. Så länge du kan det.
Djur.
Jag antar att vi måste vänja oss vid det.
Hämta den sista lasten, Deniz.
Inte illa, kompis!
Vad har du på dig för något?
- Och pappa? - Jag vet inte.
- Ljug inte. Vad hände i går? - Han kommer nog inte tillbaka.
Bråkade ni?
- Har du talat om att... - Ja, det har jag.
Han älskar dig. Du var ärlig. Ni kan reda ut det.
Vi har inte tid, Leonie. Vi har helt enkelt inte tid.
Vi ville alltid vara bra föräldrar som man alltid kan lita på, men...
Snälla, förlåt oss.
Vi måste överleva.
Jonas och du, ni måste överleva.
Det är allt som betyder något.
Lita på mig, okej?
Ja?
Hej då, morfar.
- Du är jättefin. - Tack.
Du också.
Jag hittade ingenting annat i hela stan.
Under tiden som du var borta i går -
- så märkte jag att utan dig så är allt meningslöst.
Att det eviga jagandet inte tjänar något till.
Utan dig.
Du är det bästa som någonsin har hänt mig.
Vill du bli min fru? Marion Meissner, född Marion Cosin.
Ja, det vill jag.
Tills världen går under.
Vad ska vi göra här?
Det är överraskningen. Frankenberg ska hjälpa oss. Han har en bunker.
- Har Nora en bunker? - Ja.
Vänta här tills jag kommer tillbaka. Slutdiskuterat.
Vad är det här, Su? Vad ska du göra?
- Vad gör du? - Det angår inte dig.
- Känner du till hans bunker? - Det gör tydligen du också.
Den idioten kommer inte att hjälpa dig.
Kan du hjälpa mig, Deniz? Kan du rädda mina barn?
Jag förstår mig inte på dig. Se som du ser ut!
- Har du ingen självrespekt? - Nej, det har jag inte. Inte längre.
Sluta, låt mig vara! Släpp mig, sa jag!
- Deniz! Är du inte klok? - Snälla, gör det inte.
Vad fint att du kom tillbaka, Susanne.
- Vi kan väl dua varandra? - Ja, då.
Jag beklagar min medarbetares uppförande. - Är du knäpp, eller?
- Se till att flytta på luftfiltren... - Och annars?
Vad händer annars?
Vet du vad? Du och din bunker kan dra åt helvete. - Kom nu.
- Bort med tassarna! Släpp! - Snälla Deniz, gå härifrån.
Snälla du, gå. Snälla. Jag ber dig.
Snälla du, gå.
Ja, de där turkarna.
Och din man, då? Uli?
Kom, så går vi och tittar på rummet.
- Gick det bra, snutjävel? - Hej då.
Ajöss!
Ahoy!
Två meter armerad betong. Eget luftsystem, vattenförsörjning.
Som du ser, så pratar jag jämt om teknik.
Det gör inte mig något.
Min fru var emot bunkern.
Därför byggde jag den först efter hennes olycka.
- Jag beklagar. - Sådant är livet.
Ibland spelar det en de fulaste spratt.
Och ibland har man tur. Du har tur, Susanne.
Nu är du i säkerhet.
De här var min frus. Jag var tvungen att ta med dem ner hit.
Tycker inte du också att när en människa dör, så får personens saker -
- en så sällsam glans? De nästan skimrar.
Jag tror att ni har samma storlek.
Kom till Klaus.
- Är du hungrig? - Ja, vi har inte ätit frukost.
Tyst, Jonas.
- Nej, vi vill inte ha något. - Kom igen nu, Leo!
Fattar du hur uselt det kändes?
Jag fick svära på mammas grav att inte berätta för någon om bunkern.
Sedan stack ni -
- och när ni kom hem fick ni platser i en bunker.
Titta, han skrattar också.
Kom igen, Leo! Det ordnar sig. Vad tror du att de pratar om?
- Tror du det? - Ja.
- Får alla plats där nere? - Det är klart.
Pucko. Tro mig, vi kommer att gå varandra på nerverna där nere.
Och barnen?
Borde vi inte hämta dem nu?
De lär komma bra överens. Leonie och Nora hänger ju redan alltid ihop.
Vet du...?
Jag skulle nästan föredra att vi stänger in oss nu -
- så att ingenting mer händer och så att ingen spårar ur igen.
- Eller får några andra idéer. - Ja.
Vet du vad, Susanne? Det är andra tider nu.
Det är jag som är ansvarig. Dina barn kommer inte in här.
Du blir en bra mor åt Nora och fru åt mig.
Nej, Klaus. Nej... Nej!
Nej, Klaus! Snälla du!
Jag ska gå och se vad de gör. Ni kan vänta här, okej?
Varför tar det så lång tid? Leonie väntar. Jag ska visa bunkern nu.
- Var är fru Steiner? - I bunkern. Du ville ju det!
- Okej. Jag hämtar Leo. - Nej, Leo får inte plats!
Vi har tre platser till tre personer. Ingen Leonie!
- Leonie är min bästa vän! - Hon kan hitta något med sin pappa.
Jävla rövhål!
- Var är mamma? - Hon vill inte se er. Stick!
- Det är inte sant. - Hon vill aldrig mer se er, sa hon!
Stick härifrån! Stick!
Lajka. Kom.
Kom, då.
Ursäkta, men vi har stängt. Inför världens undergång.
- Kan jag hjälpa er? - Jag ville bara komma hit.
Jag och min fru träffades här.
- På mitt museum. - Ja.
Hon började prata med mig för att jag stod i vägen.
Jag föll pladask.
Ja, ja, det var inte sista gången jag stod i vägen för henne.
Tja, så... är det i ett äktenskap.
Vi har alltid varit oense om det.
Hon tycker att uppstoppade djur är hemska, döda och...
- Jag har alltid tyckt att de... - Ser fridfulla ut?
Ja, precis.
Följ med. Jag ska visa er något.
Följ med här.
- Det är ett djupt hisschakt. - 120 meter.
En klar fördel jämfört med de gamla dinosaurierna.
För att inte tala om luftfilteranläggningen.
- Och elförsörjningen? - Från en reservgenerator.
Efter två år måste den laddas på nytt.
Här finns fortfarande en plats kvar.
Jag har två barn och min fru.
Då så. Bara ni, er fru och era barn, men absolut ingen annan.
Det lovar jag.
Stig på.
Han blir inte yngre och raskare.
Pappa?
Lajka.
Robin! Jag behöver er!
Det går inte nu. Vi delar en gemensam upplevelse.
- Snälla! - Det går inte, Robin.
Snälla, kom!
Ljuset!
- Kom. Följ efter mig. - Nu!
Det var synd att vi inte lärde känna varandra tidigare.
Pappa var så gärna här. Jag tror att han hade gillat det här.
Passande för en gammal krigare.
- Ska vi be en bön? - Nej, inget kyrkligt.
Han var en viking.
- Mår du bra? - Vattnet... Vattnet har gått.
- Skål! Vi är de överlevande. - Vi är de överlevande!
Bli inte sentimental nu.
- Har du bjudit in dem? - Vilka är det?
- Bara titta på dem. - Vad är det för några kufar?
Vad är du för en clown?
Jag är ingen.
- Minsann! - Det ser så ut.
Det här är min privata mark.
- Stick härifrån, och fort ska det gå. - Vi ska gå...
...när du släpper henne fri.
- Vem? - Min mamma.
Åh, Leonie! Din mamma kom hit frivilligt, det vet du.
Högst, högst frivilligt.
- Låt henne gå. - Ta dina komiker och dra härifrån.
- Du ska släppa henne fri. - Vad händer annars?
Var inte rädd.
Han ligger på knä och ber!
En gång till!
Han knäböjer och ber igen!
En gång till.
Ännu finns det tid. Ännu finns det tid.
- Ännu finns det tid. - Sluta!
Sluta! Låt honom vara!
Sus?
Jonas?
Var är ni? Är du här, Jonas?
Fortfarande inte? Har du fortfarande inte fått nog?
Jag är inte rädd.
- Hans kärlek är starkare än din... - Sluta!
Har du fortfarande inte fått nog?
Hans kärlek är starkare än din...
- Nej! - Klaus!
Hans kärlek är starkare...
Nu åker vi hem.
Stick! Ta slampan och stick härifrån!
Stick, då!
Hallå?
Var är min fru?
Din fru... Det hade jag nästan glömt.
Susanne tillhör inte dig. Hon tillhör inte någon.
Förstår du det? Hon är som en fågel som flyger dit vinden bär henne...
- Var är hon? - Här och där. Du vet hur fåglar är.
Jag vill inte bråka...
Din fru kämpar för att rädda dina barn. Ja.
Hon knullar runt för att rädda dem.
Varför det? Jo, för att du inte vill bråka.
För att du innerst inne har stake som en liten fjolla.
Han kommer tillbaka. Pappa kommer helt säkert tillbaka.
Jag har i hela mitt liv trott att jag har haft kontroll på saker och ting.
Oavsett vad som hände.
Jag hade kontroll över min familj, mitt jobb -
- och min affär.
Jag trodde inte att något kunde få mig ur balans.
Jag var en riktig idiot.
Fram till det att bunkerdörren slog igen bakom mig -
- trodde jag att jag kunde ordna upp situationen.
Jag trodde verkligen att jag skulle kunna rädda oss.
Jag vet.
Jag ville så gärna skydda er.
Du vill ge dig av, inte sant?
- Men vi är en familj, eller hur? - Ja, för alltid.
- Jag älskar dig så mycket. - Och jag älskar dig.
Hälsa Jonas att jag älskar honom.
Du är så modig.
Ta väl hand om henne, okej?
Är det allt?
Om det är allt?
- Res på dig! - Idiot!
Text: Anna-Karin Strobel Lando www.sdimedia.com